כשהרבי זעק: צריך להתעניין בשולחן-ערוך כמו, להבדיל, בעיתון...
![כשהרבי זעק: צריך להתעניין בשולחן-ערוך כמו, להבדיל, בעיתון... כשהרבי זעק: צריך להתעניין בשולחן-ערוך כמו, להבדיל, בעיתון...](https://col.org.il/files/uploads/crop/2010/01/5c2ca05a172cd_1546428506_news_main_gallery.jpg)
להאזנה לשיחה לחצו כאן
(תרגום מילולי חפשי, בלתי מוגה)
ועושה מחלקו בעולם – "בית-מקדש" ("ושכנתי בתוכם"); נעשה עולם מואר עוד בסוף זמן הגלות,
כמדובר כמה פעמים בארוכה על הכתוב "לכל בני ישראל הי' אור במושבותם", שלפי פשוטם של כתובים הי' זה בעוד בנ"י היו בגלות מצרים; כמה ימים לפני צאתם ממצרים – כבר אז "במושבותם" הי' "אור".
וזה האיר לא רק בחלק שלהם; בשעה שהוא נכנס לבית המצרי, ששם הי' חושך, עד באופן של "וימש חושך", שהי' אפשר למששו בידים – אצל היהודי שנכנס לשם הי' "אור", בהיותו ובעומדו בבית המצרי! כמבואר בארוכה במדרשי חז"ל.
ואח"כ הובטחנו על-כך ש"כימי צאתך מארץ מצרים" כך יהי' "אראנו נפלאות" בגאולה מגלותנו זו,
שאף על פי ש"החושך יכסה ארץ וערפל לאומים",
שכאשר מסתכלים מה קורה בעולם – רואים שמעולם לא היו כאלה ענינים פראיים וכזו אכזריות היפך האנושיות, כמו שרואים בימים הכי אחרונים – ואין צריך לומר שנים הכי אחרונות או חדשים הכי אחרונים.
עד שזהו "וימש חושך": אלו שבעבר חיו באשליה, שבאמצעות ענינים של "תרבות" ("קולטשור") ובאמצעות ענינים של חינוך ("עדיוקיישאָן") וחכמת היוונים וכיוצא בזה ייעשה העולם מקום של ישוב, "לשבת יצרה" – כעת רואים אנו בעיני בשר, שזהו "וימש חושך": "ממששים בידים" לאיזה מצב הגיעו,
עד באופן, שכבר הפסיקו, מצד שהתרגלו(!) לכל האכזריות והיפך האנושיות, עד שכבר הפסיקו להגיב על כך תגובה כל שהיא!
וזה נראה במוחש, ואין צורך להביא לכך דוגמאות: אנו חיים במדינה שכל אחד קורא עיתונים,
והלואי שהוא הי' – להבדיל – מתעניין כל כך בפרטי הדברים הכתובים בשולחן-ערוך, כמו להבדיל התענינותו בפרטי הדברים הכתובים בעיתונים, ובפרט שמדובר אודות הנהגת העולם בכללותו,
– אף על פי ששם אין בידו לפעול מאומה, או [שיכול] לפעול מיעוט שבמיעוט, ואילו בהנהגתו שלו (של ה"עולם קטן" שלו) יש בידו את מלוא הבחירה האם יהי' אצלו "ערב", או יהי' אצלו "בוקר" –
הנה בשעה שפותחים עיתון בכל יום ויום, ובפרט בשבועות הכי אחרונים – רואים כיצד מידרדרים ("ווי אַזוי מ'גייט") רחמנא ליצלן בענינים של אכזריות והיפך האנושיות, וכיצד העולם מסביב עומד ושותק, וכל אחד מתבונן לעצמו כיצד יוכל להרויח עוד סכום מסויים של כסף, או כיצד הוא יוכל להבטיח לעצמו ("זיך באַוואָרענען") קבלת "כבוד המדומה" או "בריאות המדומה" וכיוצא בזה,
ואין המקום להאריך בדבר המבהיל, ובפרט במעמד כמה עשיריות מישראל, במקום קדוש של תפילה ומקום קדוש של תורה.
מבהיר הנביא לכתחילה, כי בקירוב לביאת משיח צדקנו – לכתחילה עלינו לדעת, כי "החושך יכסה ארץ", ו"ערפל לאומים", ["ערפל" הוא חזק יותר מחושך, כמבואר במפרשי התנ"ך החילוק בין "חושך" ל"ערפל"], אבל "ועליך יזרח ה'"!:
בשעה שאנו מעמידים עצמנו במעמד ומצב, שמקבלים את אור ה', ומהו אור ה'? – "תורה אור", "אין אור אלא תורה", הנה אז, בשעת מעשה ש"החושך יכסה ארץ וערפל לאומים" – אזי "ועליך יזרח" אור ה',
בדוגמת האמור לעיל, כפי שהי' בעת היציאה מן הגלות הראשונה שנעשה "אור במושבותם", עוד בהיותם בתוך גלות מצרים –
כמו כן "אראנו נפלאות", ו"נפלאות" יתירות, "נפלאות" אפילו בערך הנסים והנפלאות שהיו בשעת ארץ מצרים – הם כטפל לגבי העיקר, הנסים והנפלאות שיהיו בביאת משיח צדקנו בקרוב ממש.
ובזה נכלל גם, ש"לא בחפזון תלכון", אלא "בשובה ונחת תושעון": באופן של "ונתתי שלום", באופן של "ושכבתם ואין מחריד", באופן של "ואולך אתכם קוממיות" – יוצאים מן הגלות ב"קומה זקופה",
ולפיכך כבר עתה עלינו לעמוד ב"קומה זקופה" עוד בזמן הגלות,
ובמה וכיצד? – עי"ז (כלשון הפסוק לעיל מיני':) ש"ואתם תהיו לי לעם" ו"ואנכי אהי' לכם לאלקים".
ואין זה רק ענין הנשאר בדיעה ובהבנה והשגה – אלא לפני זה – כלשון הכתוב בהקדמה לזה – צריך להיות "בחוקותי תלכו", כפירש"י שהכוונה (בפשטות!) ללמוד תורה,
וכפירש"י בזה, שהכוונה (בפשטות!) "שתהיו עמלים בתורה": לעמול על מנת "לאסוקי" מה התורה רוצה, כפי ההלכה האמורה בתורה,
לא לבוא ו"להחיל" את מידתו ("אַרויפפּאַסן זיין מאָס") ואת ההבנה והשגה שלו על התורה; הסדר הוא הפוך מזה, עליו לעמול ולזנוח את הנאותיו ואת עניניו ואת שכלו – על מנת להבין מה רוצה התורה!
וזה לא נשאר בענין של ידיעה גרידא – אלא "את מצוותי תשמרו" ו"ועשיתם אותם",
וזוהי ההקדמה ל"ונתנה הארץ יבולה", עד כדברי המדרש "חטים ככליות", כפי שהי' בימי שמעון בן שטח, שזה שימש כהקדמה והוכחה, שהדבר יתכן ואפשרי בטבע העולם, ובמילא אנו מבינים בפשטות שכן יהי' לעתיד לבוא,
שעי"ז ש"ואתם תהיו לי לעם" ו"ואנכי אהי' לכם לאלקים", וזה נמשך במעשים בפועל, בחיי יום-יום: "שתהיו עמלים בתורה", "ואת מצוותי תשמרו ועשיתם אותם" –
הנה עוד קודם ביאת משיח אנו עומדים כבר באופן של "קוממיות"; קודם ביאת המשיח הנה "עליך יזרח ה'",
ואח"כ הולכים בקרוב ממש לקבל פני משיח צדקנו,
ונכנסים לארצנו הקדושה, "ארץ אשר... תמיד עיני ה' אלקיך בה מראשית השנה ועד אחרית שנה",
וכשם שאין חסר רגע אחד בשנה, ("מראשית השנה ועד אחרית שנה") – כך לא חסר אפילו "שעל אחד" מארצנו הקדושה, כי היא נשארת בשלימותה, ארץ ישראל לגבולותי' – שלימות הארץ,
שזה כרוך בכך שהוא נאחז בשלימות התורה, בלי שינויים,
שזה כרוך בכך שישנה שלימות העם: הוא טוען – והוא מסביר ומכריז זאת – כי התורה נשארה בדיוק כמו שהיתה בזמן משה רבינו, במדבר, וכמו שהיתה בזמן יהושע בן-נון בעת שנכנס ל"ארץ נושבת", וכמו שהיתה בזמן שלמה המלך, שאז הי' "וישב על כסא ה'", וכך היתה בשעה ש"מפני חטאינו גלינו מארצנו", הנה כפי פסק-הדין שאומר הרמב"ם: "תורה זו לא תהי' מוחלפת", מפני שזה [כרוך ב] שלימות העם,
וב"עם ישראל" נכללים, בתור עם נצחי, עם עולם – נכללים בו משה רבינו ועד לפשוט שבפשוטים בשנת ה' אלפים תש"מ לבריאת העולם, יהודי שנמצא אז בתור פשוט שבפשוטים בקצוי תבל, "נדחך בקצה השמים"! זה הכל חלק מאותו עם נצחי, והעם קיים אצלו באופן של "שלימות העם".
ואזי יש לו את ה"חוט המשולש": שלימות התורה, הכרוכה בשלימות עם ישראל, הכרוכה בשלימות ארץ הקודש, אשר מכל ענינים אלו נעשה "חוט המשולש" – "חבל" אחד ויחיד, השזור מכל השלשה, אבל זהו "חבל נחלתו" – מציאות אחת ויחידה,
וזה פועל את הענין הנצחי – הגאולה, שהיא גאולה נצחית "שאין אחרי' גלות" –
בנין בית המקדש השלישי, בנין נצחי.
![](https://col.org.il/website_files/img/col/news/add_comment.png)