שבועיים לפני שנפטר, דודי הודיע שמוכן לחשוב על הרעיון. נדהמתי
![שבועיים לפני שנפטר, דודי הודיע שמוכן לחשוב על הרעיון. נדהמתי שבועיים לפני שנפטר, דודי הודיע שמוכן לחשוב על הרעיון. נדהמתי](https://col.org.il/files/uploads/crop/2021/02/602ee90dbc15e_1613687053_news_main_gallery.jpeg)
"נדבר ביום ראשון, שלום".
אלו היו מילותיו האחרונות של הדוד, הגאון החסיד רבי חנניה יוסף אייזנבך ע"ה, אליי בשיחת הטלפון האחרונה, לפני כשלשה שבועות. ביום שישי האחרון הוא הלך לעולמו והיכה אותי בתדהמה.
לא ידעתי כלל שקיצו קרב, שכן הוא אסר על משפחתו הגרעינית לאשר את קיום המחלה שקיננה בקרבו. לפני כמה חודשים כאשר רבים התעניינו אצלי לשמע השמועה כי "יד א-לוה נגעה בו" ורציתי לדעת האמנם, סרתי לביתו בהזדמנות הראשונה כשהגעתי לירושלים ואמרתי בלבי כי בדברי עמו פנים אל פנים אוכל לדעת את שלומו.
כשעליתי לביתו ושוחחנו באורך שמתי לב כי הוא חלוש. שאלתי אותו ישירות למצב בריאותו והוא ענה לי כי ב"ה הוא חש בטוב אלא שהזקנה קופצת עליו ומזכירה לו כי הוא עבר את גיל הנערות. אבן נגולה מלבי וסברתי כרבים אחרים כי מחלתו המדוברת היא כנראה פרי דמיון של מאן דהוא.
אגב, באותה שיחה המשכנו לדבר ארוכות והוא המשיך ללוות אותי ולשוחח עמי עד פתח המעלית. לפני צאתי זכיתי לקבל מלב הזהב שלו מכתבים אותנטיים מהרבי במתנה. קשה לי להאמין שבעצם היתה זו שיחת הפרידה שלנו.
השבוע סופר לי כי איש הספר הרב יאיר בורוכוב שי' ביקר אצלו לפני כמה שבועות כדי לברר אצלו פרטים על אחד מתושבי בתי אונגרין שהיה לו קשר לרבי, ומלבד שהרב אייזנבך סיפק לו את מבוקשו בהשלמת הידע על אותו איש, הוא שלף ממגירתו שלשה מכתבים מקוריים שאותו אדם קיבל מהרבי ומסר זאת להרב בורוכוב באומרו: "קח זאת ויהיה לך בטח לתועלת..."
בחודשים האחרונים המשכנו לדבר טלפונית כבימים ימימה. ברור שלא העלתי על דעתי לפני שלשה שבועות כי זו היא השיחה האחרונה (שאגב היתה שיחה קולחת ולא הסגירה במאום את אשר עובר עליו).
במוצאי השבת האחרונה שלו התקשרתי לביתו ונאמר לי כי הוא לא יכול כרגע לענות לטלפון ולרגע לא הרהרתי שהסירוב קשור למצבו הבריאותי.
•
על מה נסובו מילותיו האחרונות "נדבר ביום ראשון"?
אם תדפדפו לטור הנוכחי בשבוע שעבר, כאן באתר COL, (לחצו כאן), תראו את אשר כתבתי עליו לפני שלושה שבועות, ואותי זה מצמרר ובשרי נעשה חידודין חידודין:
"דודי הגאון רבי חנניה יוסף אייזנבך שליט"א הוא יחיד במינו ומיוחד בהליכותיו בתחומים רבים ואחת מתכונותיו החריגות בנופינו היא פיו החתום ולשונו הנצורה. לצד היותו מרביץ תורה למאות ואלפים במשך השנים אם זה בארצנו הקדושה, אם באירופה ואם בדרום אמריקה הוא גם מצא זמן לפעול רבות עבור הרבי בשליחויות שונות ועלומות אצל אדמו"רי ורבני ישראל.
לא אחת מבקש אנכי ממנו לספר לי על עובדות ואירועים שחווה אותן בעבודת הקודש שלו אך הוא אוטם את פיו ואוצר את הסיפורים בקרבו כשהוא מפטיר, שאם הרבי העלים את רוב עשייתו ופעילותו מעין רואים מדוע עלינו לספר זאת?!
מנהגו של עולם הוא שאדם המתבגר מספר יותר על עברו וחושף לפחות טפח מדברים שאירעו עמו "למען ידעו דור אחרון בנים יולדו יקומו ויספרו לבניהם", אך לא כן דודי שליט"א אין הוא מגיד ומספר כי לדעתו רבים המה הדברים שעדיף שלא יסופרו ולא יצאו לאור עולם.
בכל זאת אני מקוה שאף הוא ילך ביום מן הימים בדרכו של הרבי שאמר כמה פעמים בשיחותיו שהיו דברים - כמו אמירת יזכור בראש השנה - שהרבי הקודם גילה לו בסוד והוא ידע שלא יתאפק ובסוף יגלה זאת לציבור החסידים, ובלשון המאמר של יו"ד שבט שיש זמן שבו מבזבזים את כל האוצרות לאנשי החיל. האם יש תקופה כמו תקופתנו הזקוקה לכל בדל של הנהגה ואמרה קדושה כדי להוסיף ביראת שמים לאנשי החיל התמימים והאברכים הלוחמים לבטל את חשכת הגלות?!"
עד כאן.
מדוע כתבתי את המשאלה הזו? משום שבאותו יום שוחחנו בטלפון וחשתי דחף פנימי לבקש ממנו כי הגיעה העת שיפתח את סגור ליבו ויספר על הדברים הנפלאים והנשגבים עם הרבי שהוא היה שותף להם. הדוד ברוב ענוותנותו, שוב התחמק כדרכו בקודש ושאל אותי: "למי ולמה יועילו כל הסיפורים הללו?"
הפעלתי את כל כובד משקלי על מנת לדובבו וגייסתי כל נימוק אפשרי לחשיבות פרסום האפיזודות שבודאי יביאו לתועלת ואז ענה לי: "תן לי לחשוב על כך, נדבר ביום ראשון". כיון שראיתי בכך התחמקות נוספת שלו החלטתי להעלות על הכתב את המלים הללו בטור השבועי כדי לרכך את ההתנגדות שלו והאמנתי בכל לבי שאצליח להגיע אל אותם דברים שבזמנו אמר לי שיבוא יום ויספר לי עליהם.
והנה לפני שבוע ביום שישי בבוקר, מתקשר אלי בנו יקירו הרה"ג שמעון בן ציון אייזנבך ומבשר לי את הבשורה הקשה.
בעת שנטמן בין רגבי העפר שבהר המנוחות לאחר חצות יום השישי נפרדתי ממנו והבעתי את משאלתי שאצליח לעלות על אותן דברים עלומים שלקח עמו לקברו ואם אצליח בע"ה, גם אתם תקראו על כך בטור זה, בלי נדר.
•
בשנת תשמ"ג כשהייתי בקבוצה הופתעתי לראות את דודי ב-770 מגיע לחג הסוכות. הוא סיפר לי כי לפני כמה ימים הוא קיבל טלפון מהרב זלמן גוראריה ע"ה המבקש ממנו לשאת דברים בכינוס צא"ח המתקיים מידי שנה בחוה"מ סוכות בבית המדרש הגדול ב-770. הוא התבקש לשאת דברים בנושא הדפסת קובצי חידושי תורה בכל מקום ולשתף בהם את רבני העיר והמדינה.
דודי סירב ואמר להרב גוראריה כי אך לפני זמן קצר הוא חזר מניו יורק וקשה עליו הטלטול. הרב גוראריה הפציר בו מאוד ואף אמר לו כי הוצאות הנסיעה משולמות לו על ידו. כשראה רבי זלמן שהוא עדיין עומד בסירובו הוא רמז לו כי אין זו בקשתו שלו אלא זו בקשה שהגיעה אליו מ'למעלה'. מיד ארז את מזוודתו ויצא לדרך.
באותו כינוס שנערך בחול המועד סוכות נשא דברים מאלפים בחשיבות הדפסת קובצי החידושי תורה ע"י צעירי חב"ד בכל אתר ואתר וציטט את דברי הרבי שמברכים דוקא על נטילת לולב ולא על שאר המינים כי הלולב מסמל את התורה ודוקא על ידי התורה מרוממים את כל המינים האחרים ואת כל מה שהם מסמלים. "כך גם כל מבצעי הקודש של הרבי מתרוממים על ידי קובצי החידושים שהם בחינת הלולב של מבצעי הקודש".
בשבת בראשית הסמוכה נשא הרבי שיחה ארוכה בחשיבות הדפסת הקובצים הללו ובין היתר אמר (עמ' 336): "וכפי שראו בפועל ממש אלו שעסקו בדבר כדבעי ועליהם מוטלת החובה לעודד ולזרז את אלו שעדיין לא סיימו את הפעולה בזה ולומר להם "תא חזי", גם אצלי היו כמה וכמה קשיים ואף על פי כן הצלחתי להתגבר על כל הקשיים בקלות יותר מכפי ששיערתי תחילה וסוף כל סוף אפילו אלו שהיו צריכים להתווכח עמהם כו' גם הם הודו על זה שזיכו אותם להשתתף בזה".
מיד בסיום השיחה ראיתי שהרבי מביט לעבר דודי שישב ממול והורה לו לומר 'לחיים'.
כשחזר לביתו בירושלים עיה"ק עסק רבות לדרבן את שלוחי הקודש ואת רבני חב"ד לקבץ מכל סביבותיהם חידושי תורה ולהדפיסם לכבודו של רבן של ישראל.
אחד מהם מהם הוא מחותני הגר"י גרליצקי שליט"א רב קהילת חב"ד בתל אביב והשליח הראשי שלה שסיפר לי כיצד הדוד, הרב אייזנבך, היה מתקשר אליו בתמידות ומדרבן אותו ללא הפוגה להוציא קובצי תורה ולשתף בהם את כשלושים מרבני תל אביב. לאור זאת אכן יצאו ספרים רבים של "כבודה של תורה" מרבני תל אביב לכבודו של האדמו"ר מליובאוויטש והדבר הביא למהפך של ממש ביחסם לחב"ד התורנית.
•
בהיותו מקורב אצל גדולי רבני ישראל מכל החוגים היה מתאמץ ביותר אצלם לפעול למען בחירת רבנים חב"דיים לערים בישראל. מפי הגר"מ הבלין שליט"א רבה של קרית גת ושדרות שמעתי על העזרה הגדולה של הדוד רבי חנניה יוסף ע"ה ועל המאמצים הרבים שעשה למען הבחרו לרב העיר קרית גת. הוא תמיד ידע איך וכיצד לכוון אל הפעולות הרצויות שיביאו לבחירה היעודה.
כאשר הסתלק לעולמו רבה של בני ברק הגאון רבי יעקב לנדא ז"ל, היה הוא זה שנחלץ בכל מאודו לפעול, עם אנשים נוספים, למען הכתרת הבן רבי משה ז"ל. כיון שידע שכבודו של עולם החסידות וכבודה של תנועת חב"ד מונחים על הכף לא שקט ולא נח ונלחם כארי להביא לכך שהכתרתו של הבן רבי משה תוכר על ידי כל האדמו"רים והחצרות.
עוד יסופר רבות כיצד הצליח בדרכים מאוד מתוחכמות ויצירתיות להביא להסכמה גורפת של כל החצרות להכרה ברב העיר החדש של העיר המעטירה בני ברק. הוא עשה זאת בין היתר גם על ידי גיוס ממון למודעות שכיסו את כל דפי היומונים החרדיים ואף הם יצאו מגדרם לעטר את ראשו של הרב משה לנדא בכתר התהילה והרבנות.
•
אמש התקשר אלי חבר לספסל הלימודים ב-770 ואמר לי כי הוא ממתין לראות את ה"ר' גרשון מענדל" שלי... מסקרן אותי מה תכתוב עליו מזוית עיניך. כוונתו לשליח הנודע והמפורסם הגרג"מ גרליק ע"ה שהלך לעולמו השבוע והותיר אף הוא חלל ענק בליבנו.
כיון ש'ר' גרשון מענדל' לא מיהר לעולם לשום מקום אדחה את דבריי לשבוע הבא בל"נ.
![](https://col.org.il/website_files/img/col/news/add_comment.png)
מחכים בציפיה גדולה לטור על ר' גרשון מענדל!...
יש משהו משותף בסגנון הכתיבה שלהם.
עלה והצלח
איך הוא התייחס יפה לתמימים ואפילו לנער שליח כמוני.
יהי זכרו ברוך. הקיצו ורננו שוכני עפר והוא בתוכם. בהתגלות מלך המשיח בקרוב ממש אכי"ר.
ל