מערכת COL
|
יום כ"ה אייר ה׳תשע״ח
10.05.2018
להשריש בילדנו את אבני החינוך באופן של 'חקיקה'
המהפכה החינוכית בעת החדשה, הביאה עמה אמנם את הכחדתה של הבורות - מצד אחד והתפתחות יכולות למידה והנגשה של ידע ומידע - מצד שני, הם שזיכו את תלמידנו להישגים כבירים בנושאי רפואה רווחה וטכנולוגיה ובזכות זאת אורח חיינו נהפך תודה לא-ל לאיכותי וקל הרבה יותר, ונזכה 'לקצור' פירות של הליכה מחיל אל חיל • המחנך הרב ישראל זלמנוביץ' בטור אקטואלי על פרשת השבוע • לטור המלא
![להשריש בילדנו את אבני החינוך באופן של 'חקיקה' להשריש בילדנו את אבני החינוך באופן של 'חקיקה'](https://col.org.il/files/uploads/crop/2018/05/5c33a733700e3_1546889011_news_main_gallery.jpg)
אילוסטרציה
הרב ישראל זלמנוביץ
המהפכה החינוכית בעת החדשה, הביאה עמה אמנם את הכחדתה של הבורות - מצד אחד והתפתחות יכולות למידה והנגשה של ידע ומידע - מצד שני, הם שזיכו את תלמידנו להישגים כבירים בנושאי רפואה רווחה וטכנולוגיה ובזכות זאת אורח חיינו נהפך תודה לא-ל לאיכותי וקל הרבה יותר.
נראית מהפכה מועילה וכדאית. אך, זהירות....
עלינו לנהוג במשנה זהירות בעת שאנו מנסים לחקות אידאות הבאות 'מעבר לים'. עלינו לקחת להיכל כיתתנו את היזמות והחדשנות בשיטות הוראה ואף ללמד את תלמידנו כיצד ניתן לחשוב מחוץ 'לקופסא', אך פרשתנו, פרשת 'בחקותי' מלמדת אותנו, כי עלינו להישמר ולהיות צמודים לחוקי ה'תורה שבכתב' וטעמי המצוות ש'בתורה שבע"פ', דווקא אז נזכה לראות את ילדנו הולכים מחיל אל חיל...
ראשיתו של ספר ויקרא בהתקרבותו של האדם על ידי הקרבת נפשו הבהמית
פרשתנו, פרשת בחקותי, חותמת את ספר ויקרא המכונה גם 'ספר הקרבנות'. ידוע כלל המובא בחסידות, שבכל עניין בתורה, יש קשר בין ההתחלה לסוף כנזכר בספר 'יצירה': 'נעוץ סופן בתחילתן ותחילתן בסופן'(פ"א מ"ז). את הכלל הזה ניתן לראות בעליל בקשר הענייני הקיים בין הנושא הפותח את ספרנו, לבין ראשיתה של פרשתנו.
סיפרנו פותח במצוות הקרבת הקרבנות, '...אָדָ֗ם כִּֽי־יַקְרִ֥יב מִכֶּ֛ם קָרְבָּ֖ן לַֽה' מִן־הַבְּהֵמָ֗ה מִן־הַבָּקָר֙ וּמִן־הַצֹּ֔אן...' – נאמר: ...אָדָ֗ם כִּֽי־יַקְרִ֥יב מִכֶּ֛ם' מסביר אדמו"ר הזקן ב'ליקוטי – תורה' בראשית דבריו על ספר ויקרא - 'אָדָ֗ם כִּֽי־יַקְרִ֥יב' רומזת המילה 'אָדָ֗ם', ל'אדם העליון' מהות רוחנית המבטאת את בורא העולם, בורא העליון מעורר את האדם הגשמי, אותנו להתקרב אליו.(החסידות מכנה את אותו אור רוחני הנסוך מלמעלה על האדם בשם - אתערותא דלעילא) הארה זו גורמת שינו אצל האדם והוא אכן מתקרב אל בוראו ומוכן לוותר ולהקריב את רצונותיו ושאיפותיו. על כך רומזות המילים בהמשך הפסוק:' מִן־הַבְּהֵמָ֗ה מִן־הַבָּקָר֙ וּמִן־הַצֹּ֔אן תַּקְרִ֖יבוּ אֶת־קָרְבַּנְכֶֽם' אדם מקבל את הכוח אכן לחולל שינוי מהותי והוא מוותר על החלק הבהמי אצלו ומתקדש ומתקרב לה',החסידות מכנה את אותו אור רוחני הנפעל על ידי האדם בשם - אתערותא דלתתא)
'נעוץ סופן בתחילתן ותחילתן בסופן'
שני כוחות אלו המתחילים עם אור שמימי ונעלה המעורר את נפש האדם לפעול בכוחות עצמו בעקבות אותה התעוררות עליונה, מצויים גם בראשית פרשתנו, המקשרת את הדברים בין ראשיתו של הספר עם הפרשה האחרונה שבו.
פרשתנו מתחילה במילים: 'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ וְאֶת־מִצְוֹתַ֣י תִּשְׁמְר֔וּ וַעֲשִׂיתֶ֖ם אֹתָֽם' מבואר על כך בפרשה החסידית ב'ליקוטי - תורה', ''בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ..'הפסוק רומז על עבודה שהאדם פועל והתוצאה הינה - הילוך ללא גבול, דבר הנעשה על ידי בחינה של: 'בְּחֻקֹּתַ֖י ...' הרומזת על אור נעלה, המגיע אלינו משורש נשמתנו המצוי וחקוק בעולמות העליונים.
העצה שאותו אור נעלה, החקוק ונובע משורש נשמתנו, ימשיך להאיר את מהותנו הגשמית ולקדשה עד שתהפוך לבחינת – 'תֵּלֵ֑כוּ', שנהיה מהלכים ומתעלים. עלינו לפעול בגופנו הגשמי במצוות מעשיות, כהמשך לשון הכתוב: ' וְאֶת־מִצְוֹתַ֣י תִּשְׁמְר֔וּ וַעֲשִׂיתֶ֖ם אֹתָֽם', פעולה זו של קיום מצוות בפועל יוצרת כלים שבהם ישמרו אותם אורות נעלים שזכינו משורש נשמתנו ויגרמו לנו להמשיך וללכת מחיל אל חיל.
נמצאנו שגם בראשית פרשתנו ישנם אותם שני אורות: אור נעלה שמצוי בשורש נשמתנו הנסוך עלינו על ידי שורש נשמתנו בבחינת 'אתערותא דליעלא' בבחינת חקיקה הנרמזת במילים: 'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ' אך על מנת לשמור שהאור אכן יגרום לפעולה נמשכת ולהתעלות רוחנית שנהיה מבחינת מתהלכים, עלינו לפעול עם גופנו בבחינת 'אתערותא דלתתא', שגם בחלוף הארה העליונה עדיין ישאר האור שאנו יצרנו בכוחנו הגשמי. וזהו הקשר בין ראשיתו של הספר עם ראשית פרשתנו. (עיין בהרחבה הדברים בדברי רבנו בליקוטי שיחות כרך י"ז – מתורגם על פרשתנו)
'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ...' שתהיו עמלים בתורה – לימוד מתוך יגיעה ועמל, התבטלות מוחלטת לנותן התורה
ראינו, שלא די בהארה הבאה מלמעלה, הארה עליונה שמגיעה ללא יגיעה, אלא עלינו לבצע בעצמנו את העבודה של עשיית המצות וזאת על מנת שהאור ייקלט במהותנו ויישאר ולא יתפוגג.
היגיעה המעשית צריכה להיעשות, לא רק בגוף ע"יבקיום המצוות, אותה יגיעה ואף יותר מכך, צריכה להיות בלימוד התורה.
וכפי שמובא במדרש: '... : 'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ' - מלמד שהקב"ה מתאוה שיהו ישראל עמלים בתורה ובמצות...(פסיקתא זוטרתא)
הכתוב בחר בעמל ויגיעה בחלק לימוד התורה של המצוות הנחשבות ל'חוקים', מצוות שאינם מובנות על פי טעם ודעת.
נשאלת השאלה: מדוע בחרה התורה בחלק הקטן ממכלול המצוות- 'חוקים', הרי ישנם מצוות שהם בגדר- 'עדות' וישנן מצוות בקטגוריה של- 'משפטים', ששני סוגי מצוות אלו רבות לאין ערוך מחוקים?
מבאר על כך אדמו"ר הזקן: שלימוד התורה מתוך יגיעה צריך שיעשה באופן של 'חקיקה', דבר החקוק וטבוע בנפשנו, כמו אותיות החקיקה שהן מניה וביה מהאבן בהן חרוטות.
עתה מובן על פי הדברים, מדוע בחרה התורה בדוגמה של מצוות שהן בגדר- 'חוקים'. התורה מלמדת אותנו שלימוד התורה צריך שיעשה מתוך :'חוק' ללא הבנה, אלא בקבלת עול מוחלטת, כמו שבחוקים אין הבנה, בבחינת ראה כזה וקדש, באותו אופן של קבלת עול צריך להיעשות הלימוד בשאר חלקי התורה.
דווקא כשאנו לומדים את התורה מתוך התבטלות וללא הבנה, אז דווקא זוכים לקיום המשך לשון הפסוק – 'תֵּלֵ֑כוּ' - הליכה והתקדמות רוחנית שמביאה את כל הברכות והיעודים הגשמיים כמתואר בהמשך הכתוב: '...וְנָתַתִּ֥י גִשְׁמֵיכֶ֖ם בְּעִתָּ֑ם וְנָתְנָ֤ה הָאָ֙רֶץ֙ יְבוּלָ֔הּ וְעֵ֥ץ הַשָּׂדֶ֖ה יִתֵּ֥ן פִּרְיֽוֹ... וְהִשִּׂ֨יג לָכֶ֥ם דַּ֙יִשׁ֙ אֶת־בָּצִ֔יר וּבָצִ֖יר יַשִּׂ֣יג אֶת־זָ֑רַע וַאֲכַלְתֶּ֤ם לַחְמְכֶם֙ לָשֹׂ֔בַע וִֽישַׁבְתֶּ֥ם לָבֶ֖טַח בְּאַרְצְכֶֽם... וְנָתַתִּ֤י שָׁלוֹם֙ בָּאָ֔רֶץ וּשְׁכַבְתֶּ֖ם וְאֵ֣ין מַחֲרִ֑יד וְהִשְׁבַּתִּ֞י חַיָּ֤ה רָעָה֙ מִן־הָאָ֔רֶץ וְחֶ֖רֶב לֹא־תַעֲבֹ֥ר בְּאַרְצְכֶֽם וכו' וכו'.
בחינוך ילדנו ותלמידנו נקפיד להיצמד לחוקים וכללים חינוכיים שפעמים רבות אינם נלווים בטעם ודעת
מי מאתנו לא חפץ בכל הייעודים המובאים בפרשתנו?! ודאי שכולנו כאיש אחד רוצים לזכות באותו שפע גשמי ורוחני המובאים בכתוב! עלינו לזכור:: 'חכמה בגויים תאמין...'! הבנה אכן ניתן לקבל מהגויים אך את תחום חינוך בנינו ננווט על ידי חוקים, כללים, שלפעמים אינם מלווים בהסבר וטעמים.
דווקא הדבקות בחינוך מורשת - 'סבא' הבנוי על ניחוחות 'ישנים' של קיום הוראות מתוך התבטלות למורנו ורבותינו מתוך כבוד והערכה הדדית, הם יוליכונו להליכה והתקדמות רוחנית וגשמית!
'חזק חזק ונתחזק'!
המהפכה החינוכית בעת החדשה, הביאה עמה אמנם את הכחדתה של הבורות - מצד אחד והתפתחות יכולות למידה והנגשה של ידע ומידע - מצד שני, הם שזיכו את תלמידנו להישגים כבירים בנושאי רפואה רווחה וטכנולוגיה ובזכות זאת אורח חיינו נהפך תודה לא-ל לאיכותי וקל הרבה יותר.
נראית מהפכה מועילה וכדאית. אך, זהירות....
עלינו לנהוג במשנה זהירות בעת שאנו מנסים לחקות אידאות הבאות 'מעבר לים'. עלינו לקחת להיכל כיתתנו את היזמות והחדשנות בשיטות הוראה ואף ללמד את תלמידנו כיצד ניתן לחשוב מחוץ 'לקופסא', אך פרשתנו, פרשת 'בחקותי' מלמדת אותנו, כי עלינו להישמר ולהיות צמודים לחוקי ה'תורה שבכתב' וטעמי המצוות ש'בתורה שבע"פ', דווקא אז נזכה לראות את ילדנו הולכים מחיל אל חיל...
ראשיתו של ספר ויקרא בהתקרבותו של האדם על ידי הקרבת נפשו הבהמית
פרשתנו, פרשת בחקותי, חותמת את ספר ויקרא המכונה גם 'ספר הקרבנות'. ידוע כלל המובא בחסידות, שבכל עניין בתורה, יש קשר בין ההתחלה לסוף כנזכר בספר 'יצירה': 'נעוץ סופן בתחילתן ותחילתן בסופן'(פ"א מ"ז). את הכלל הזה ניתן לראות בעליל בקשר הענייני הקיים בין הנושא הפותח את ספרנו, לבין ראשיתה של פרשתנו.
סיפרנו פותח במצוות הקרבת הקרבנות, '...אָדָ֗ם כִּֽי־יַקְרִ֥יב מִכֶּ֛ם קָרְבָּ֖ן לַֽה' מִן־הַבְּהֵמָ֗ה מִן־הַבָּקָר֙ וּמִן־הַצֹּ֔אן...' – נאמר: ...אָדָ֗ם כִּֽי־יַקְרִ֥יב מִכֶּ֛ם' מסביר אדמו"ר הזקן ב'ליקוטי – תורה' בראשית דבריו על ספר ויקרא - 'אָדָ֗ם כִּֽי־יַקְרִ֥יב' רומזת המילה 'אָדָ֗ם', ל'אדם העליון' מהות רוחנית המבטאת את בורא העולם, בורא העליון מעורר את האדם הגשמי, אותנו להתקרב אליו.(החסידות מכנה את אותו אור רוחני הנסוך מלמעלה על האדם בשם - אתערותא דלעילא) הארה זו גורמת שינו אצל האדם והוא אכן מתקרב אל בוראו ומוכן לוותר ולהקריב את רצונותיו ושאיפותיו. על כך רומזות המילים בהמשך הפסוק:' מִן־הַבְּהֵמָ֗ה מִן־הַבָּקָר֙ וּמִן־הַצֹּ֔אן תַּקְרִ֖יבוּ אֶת־קָרְבַּנְכֶֽם' אדם מקבל את הכוח אכן לחולל שינוי מהותי והוא מוותר על החלק הבהמי אצלו ומתקדש ומתקרב לה',החסידות מכנה את אותו אור רוחני הנפעל על ידי האדם בשם - אתערותא דלתתא)
'נעוץ סופן בתחילתן ותחילתן בסופן'
שני כוחות אלו המתחילים עם אור שמימי ונעלה המעורר את נפש האדם לפעול בכוחות עצמו בעקבות אותה התעוררות עליונה, מצויים גם בראשית פרשתנו, המקשרת את הדברים בין ראשיתו של הספר עם הפרשה האחרונה שבו.
פרשתנו מתחילה במילים: 'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ וְאֶת־מִצְוֹתַ֣י תִּשְׁמְר֔וּ וַעֲשִׂיתֶ֖ם אֹתָֽם' מבואר על כך בפרשה החסידית ב'ליקוטי - תורה', ''בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ..'הפסוק רומז על עבודה שהאדם פועל והתוצאה הינה - הילוך ללא גבול, דבר הנעשה על ידי בחינה של: 'בְּחֻקֹּתַ֖י ...' הרומזת על אור נעלה, המגיע אלינו משורש נשמתנו המצוי וחקוק בעולמות העליונים.
העצה שאותו אור נעלה, החקוק ונובע משורש נשמתנו, ימשיך להאיר את מהותנו הגשמית ולקדשה עד שתהפוך לבחינת – 'תֵּלֵ֑כוּ', שנהיה מהלכים ומתעלים. עלינו לפעול בגופנו הגשמי במצוות מעשיות, כהמשך לשון הכתוב: ' וְאֶת־מִצְוֹתַ֣י תִּשְׁמְר֔וּ וַעֲשִׂיתֶ֖ם אֹתָֽם', פעולה זו של קיום מצוות בפועל יוצרת כלים שבהם ישמרו אותם אורות נעלים שזכינו משורש נשמתנו ויגרמו לנו להמשיך וללכת מחיל אל חיל.
נמצאנו שגם בראשית פרשתנו ישנם אותם שני אורות: אור נעלה שמצוי בשורש נשמתנו הנסוך עלינו על ידי שורש נשמתנו בבחינת 'אתערותא דליעלא' בבחינת חקיקה הנרמזת במילים: 'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ' אך על מנת לשמור שהאור אכן יגרום לפעולה נמשכת ולהתעלות רוחנית שנהיה מבחינת מתהלכים, עלינו לפעול עם גופנו בבחינת 'אתערותא דלתתא', שגם בחלוף הארה העליונה עדיין ישאר האור שאנו יצרנו בכוחנו הגשמי. וזהו הקשר בין ראשיתו של הספר עם ראשית פרשתנו. (עיין בהרחבה הדברים בדברי רבנו בליקוטי שיחות כרך י"ז – מתורגם על פרשתנו)
'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ...' שתהיו עמלים בתורה – לימוד מתוך יגיעה ועמל, התבטלות מוחלטת לנותן התורה
ראינו, שלא די בהארה הבאה מלמעלה, הארה עליונה שמגיעה ללא יגיעה, אלא עלינו לבצע בעצמנו את העבודה של עשיית המצות וזאת על מנת שהאור ייקלט במהותנו ויישאר ולא יתפוגג.
היגיעה המעשית צריכה להיעשות, לא רק בגוף ע"יבקיום המצוות, אותה יגיעה ואף יותר מכך, צריכה להיות בלימוד התורה.
וכפי שמובא במדרש: '... : 'אִם־בְּחֻקֹּתַ֖י תֵּלֵ֑כוּ' - מלמד שהקב"ה מתאוה שיהו ישראל עמלים בתורה ובמצות...(פסיקתא זוטרתא)
הכתוב בחר בעמל ויגיעה בחלק לימוד התורה של המצוות הנחשבות ל'חוקים', מצוות שאינם מובנות על פי טעם ודעת.
נשאלת השאלה: מדוע בחרה התורה בחלק הקטן ממכלול המצוות- 'חוקים', הרי ישנם מצוות שהם בגדר- 'עדות' וישנן מצוות בקטגוריה של- 'משפטים', ששני סוגי מצוות אלו רבות לאין ערוך מחוקים?
מבאר על כך אדמו"ר הזקן: שלימוד התורה מתוך יגיעה צריך שיעשה באופן של 'חקיקה', דבר החקוק וטבוע בנפשנו, כמו אותיות החקיקה שהן מניה וביה מהאבן בהן חרוטות.
עתה מובן על פי הדברים, מדוע בחרה התורה בדוגמה של מצוות שהן בגדר- 'חוקים'. התורה מלמדת אותנו שלימוד התורה צריך שיעשה מתוך :'חוק' ללא הבנה, אלא בקבלת עול מוחלטת, כמו שבחוקים אין הבנה, בבחינת ראה כזה וקדש, באותו אופן של קבלת עול צריך להיעשות הלימוד בשאר חלקי התורה.
דווקא כשאנו לומדים את התורה מתוך התבטלות וללא הבנה, אז דווקא זוכים לקיום המשך לשון הפסוק – 'תֵּלֵ֑כוּ' - הליכה והתקדמות רוחנית שמביאה את כל הברכות והיעודים הגשמיים כמתואר בהמשך הכתוב: '...וְנָתַתִּ֥י גִשְׁמֵיכֶ֖ם בְּעִתָּ֑ם וְנָתְנָ֤ה הָאָ֙רֶץ֙ יְבוּלָ֔הּ וְעֵ֥ץ הַשָּׂדֶ֖ה יִתֵּ֥ן פִּרְיֽוֹ... וְהִשִּׂ֨יג לָכֶ֥ם דַּ֙יִשׁ֙ אֶת־בָּצִ֔יר וּבָצִ֖יר יַשִּׂ֣יג אֶת־זָ֑רַע וַאֲכַלְתֶּ֤ם לַחְמְכֶם֙ לָשֹׂ֔בַע וִֽישַׁבְתֶּ֥ם לָבֶ֖טַח בְּאַרְצְכֶֽם... וְנָתַתִּ֤י שָׁלוֹם֙ בָּאָ֔רֶץ וּשְׁכַבְתֶּ֖ם וְאֵ֣ין מַחֲרִ֑יד וְהִשְׁבַּתִּ֞י חַיָּ֤ה רָעָה֙ מִן־הָאָ֔רֶץ וְחֶ֖רֶב לֹא־תַעֲבֹ֥ר בְּאַרְצְכֶֽם וכו' וכו'.
בחינוך ילדנו ותלמידנו נקפיד להיצמד לחוקים וכללים חינוכיים שפעמים רבות אינם נלווים בטעם ודעת
מי מאתנו לא חפץ בכל הייעודים המובאים בפרשתנו?! ודאי שכולנו כאיש אחד רוצים לזכות באותו שפע גשמי ורוחני המובאים בכתוב! עלינו לזכור:: 'חכמה בגויים תאמין...'! הבנה אכן ניתן לקבל מהגויים אך את תחום חינוך בנינו ננווט על ידי חוקים, כללים, שלפעמים אינם מלווים בהסבר וטעמים.
דווקא הדבקות בחינוך מורשת - 'סבא' הבנוי על ניחוחות 'ישנים' של קיום הוראות מתוך התבטלות למורנו ורבותינו מתוך כבוד והערכה הדדית, הם יוליכונו להליכה והתקדמות רוחנית וגשמית!
'חזק חזק ונתחזק'!
![](https://col.org.il/website_files/img/col/news/add_comment.png)
הוסף תגובה
0 תגובות