מערכת COL
|
יום כ"ה שבט ה׳תשע״ט
31.01.2019
זעקתו של ר' מענדל פילחה את ה'זאל': "אוי רבי!" • פרק שביעי
למחרת ההתוועדות בעת התפילה עם הרבי, לא העזו אף אחד מהרבנים והמשפיעים האורחים לעמוד בשורה הראשונה אלא הסתתרו בין הקהל - כולם, מלבד ר' מענדל. כשניגשו אליו ושאלוהו כיצד הוא ממשיך לעמוד בשורה הראשונה מול הרבי לאחר השיחה מאמש? ענה ר' מענדל שהסיפור הזה מוכר מכבר וכבר היה לעולמים • רב שכונת השחמון באילת הרב שמעון אייזנבאך עם פרק נוסף של זיכרונות מהמשפיע הבלתי נשכח הרב ר' מענדל פוטרפס > מיוחד למגזין שישי ב-COL • זיכרונות מר' מענדל
![זעקתו של ר' מענדל פילחה את ה'זאל': זעקתו של ר' מענדל פילחה את ה'זאל':](https://col.org.il/files/uploads/crop/2019/01/5c8836791595d_1552430713_news_main_gallery.jpg)
הרב שמעון אייזנבאך
בתחילת קיץ שנת תשד"מ התקיימה התוועדות בישיבה באחת השבתות, לכאורה התוועדות שגרתית ככל ההתוועדויות, אך היה בה דבר שחדי העין לא ישכחוה לעולם.
ההתוועדות המדוברת התקיימה לאחר הכרזת הרבי על תקנת לימוד הרמב"ם והחסידים נגשו לקיים את מצוות הרבי בדחילו ורחימו והחלו לראשונה ללמוד את הרמב"ם על הסדר.
באותם הימים נתעוררה השאלה בישיבות תומכי תמימים האם על התמימים ללמוד ג' פרקים או פרק א' ליום? ללמוד זאת בתוך הסדרים או מחוץ לסדרים? ללמוד בעיון או להותיר את העיון למסכת הנלמדת בישיבה? כך או כך נקנו סטים רבים של ספרי היד החזקה והתמימים החלו ללמוד במלוא המרץ ג' פרקים ליום.
היה זה בימיה הראשונים של התקנה ור' מענדל נכנס להתוועדות השבתית. ממראה פניו היה נראה כי הוא 'מצוברח' משום מה. רוח העליזות היתה ממנה והלאה.
ההתוועדות החלה כרגיל ותוך כדי הדברים הגיע ר' מענדל לדבר אודות התחזקות במבצעי הקודש, כאשר היה מונה אותם אחד לאחד. הוא היה קורא להם בשם "עשרת הדברות". בדבריו אמר שלאחרונה הרבי יצא במבצע חדש של לימוד הרמב"ם ויש ללמוד ג' פרקים ליום ויש לעסוק במבצע זה כמו בכל יתר המבצעים הקדושים של הרבי. לפתע עבר להתקפה. הוא החל להוכיח את התמימים שצריך ללמוד רמב"ם רק בגלל שהרבי מצווה עלינו ללמוד רמב"ם. אצלנו בליובאוויטש לא לומדים "רמב"ם לשם רמב"ם" כי אם רמב"ם כחלק מהמבצעים של הרבי שהורה לנו ללמוד רמב"ם.
כדי להטעים את הדברים אמר ר' מענדל שהנה למדנו בימים אלה בהלכות יסודי התורה שספר תורה שכתבו מין ואפיקורס יישרף משום שאין בו קדושה. היינו שאם לומדים תורה כאפיקורס לא זו בלבד שאין בלימוד זה קדושה אלא יתירה מזו צריך לשרוף תורה זו.
כך הם הדברים באשר ללימוד הרמב"ם. כאשר לומדים רמב"ם "אזוי ווי א מתנגד". יש ללימוד רמב"ם זה, דין של תורה של אפיקורס. הדרך היחידה ללמוד רמב"ם כמו שצריך היא כאשר לומדים רמב"ם בדרך של קבלת עול ורק אז מקיימים את רצון הבורא.
ר' מענדל האריך לדבר בנקודה זו זמן רב, כאשר לאורך כל הדברים הוא היה נראה מדוכדך משום מה. גם כאשר ניגנו ניגונים שמחים על מנת לשמחו לא הועילו הנסיונות והוא המשיך להתוועד ללא התרוממות הרוח.
בהמשך ההתוועדות עבר לדבר בנושאים אחרים ולפתע הרצין וסיפר שהיה פעם חסיד שהיה אסור בבית האסורים לאחר שהפריץ זרק אותו לבור ולקח זמן רב עד שהצליחו לאסוף עבורו פדיון שבויים ולשחררו מהבור.
כששחררו אותו ממאסרו, נסע מיד לרבי (כמדומה לרבי המהר"ש) ושאל את הרבי: "רבי מדוע לא הוצאתם אותי ממאסרי?" ענה לו הרבי: "מדוע לא זעקת "אוי רבי". אילו רק היית זועק הייתי מוציא אותך מיד מבית האסורים. המתנתי לשמוע את ה"אוי רבי" שלך אך אתה לא זעקת.
ואז החלו לנגן את הז'שבינער הארץ ור' מנדל כל כולו אחוז בשרעפיו. במחשבותיו נראה כמפליג למרחקים ולפתע מפלחת את אויר ה'זאל' צעקתו של ר' מענדל: "אוי רבי" והוא החל לבכות מאוד.
אט אט נרגע וחזר לעצמו ויחד עמו חזרה השמחה ומצב רוחו חזר לאיתנו וההתוועדות עלתה על דרך המלך עד תומה. לעינינו היה נראה כי צעקתו "אוי רבי" פעלה את פעולתה והרבי 'הוציא' אותו ממועקתו.
ומני אז, מאותו רגע והלאה לא דיבר ר' מענדל יותר על לימוד הרמב"ם רק באופן חיובי ביותר ולא מצא בלימוד זה צדדים לאיסור כי אם אך ורק את חובת לימוד הרמב"ם בשקידה ובהתמדה ובחיות מיוחדת.
לר' מענדל היה קשה לקבל את מבצע הרמב"ם, אך יחד עם זאת הוא הצליח בימים ספורים להכניע את עצמו ולקבל עליו בשלימות בכל עשר כוחות נפשו את לימוד הרמב"ם עליו הקפיד ללמוד דבר יום ביומו במסירות.
עבורנו התמימים היה זה שיעור מאלף מאין כמוהו על דרגת הביטול של ר' מענדל כלפי הרבי. ראינו שכאשר מבצע כל שהוא לא 'הסתדר' אצלו עם כל מה שהתחנך עליו עשרות שנים, הוא לא יכל לשאת את העובדה שהוא אינו 'כלי' לקבל את הוראת הרבי במוחו ובליבו. והדבר גרם לו לדכדוך. ראינו גם כיצד לא נח ולא שקט עד שלא ביטש את עצמו והפנים את המבצע החדש לקיימו מתוך שמחה והתלהבות. התבטלות והתקשרות במיטבה.
דוגמא נוספת להתבטלותו היתה בעובדא דהוה שנה אחת לפני כן.
בהתוועדות י"ג תשרי תשמ"ג הוכיח הרבי את חסידיו שמביטים בו בעת התפילה ועוקבים אחריו, בעוד שבתפילה צריך להתפלל לקב"ה ולא להביט על בשר ודם. הרבי אמר שזקני החסידים והמשפיעים עומדים בשורה הראשונה והצעירים מביטים עליהם כיצד הם מתנהגים להביט על בשר ודם והם מהוים דוגמא שלילית בזה.
הייתה זו שיחה ארוכה ומפורטת בה נזף הרבי בהנהגה תמוהה שנעמדים מולו בעת התפילה להביט עליו ובפרט אלו שאמורים לחנך את הצעירים הופכים להיות דוגמא חי'ה להנהגה שאינה רצויה.
למחרת ההתוועדות בעת התפילה עם הרבי, לא העיזו כל הרבנים והמשפיעים האורחים לעמוד בשורה הראשונה אלא הסתתרו בין הקהל. היו שם הרבנים החשובים רבי דוד חנזין ע"ה, רבי אברהם הערש כהן ע"ה, רבי בערקה חן ע"ה ועוד וכולם 'התאדו'. היחיד שהמשיך לעמוד בשורה הראשונה כאילו לא ארע דבר היה ר' מענדל.
אלו שהתפלאו ניגשו אליו ושאלוהו הכיצד הוא ממשיך לעמוד בשורה הראשונה מול הרבי לאחר השיחה מאמש? ענה ר' מענדל שהסיפור הזה מוכר מכבר וכבר היה לעולמים. לדבריו הרביים מעולם לא רצו שיביטו עליהם בעת התפילה והחסידים המשיכו להביט. הוא סיפר שבזמן הצמח צדק החסידים היו 'משחדים' את הרבנית כדי שתפתח את החלון בחדר הרבי כדי שיוכלו לראות ולשמוע את הרבי מתפלל למרות שהצמח צדק לא היתה דעתו נוחה מכך כלל.
רק לאחר ששלחו את הגר"י כהן (ר' יואל) לשוחח עם ר' מענדל הוא הצליח לשכנע אותו וזאת לאחר שיחות ממושכות שבדורנו הדברים שונים ויש באי הציות חשש למרידה במלכות וכו' וכו' או אז קיבל עליו ר' מענדל את הדין והפסיק להופיע בשורת המביטים העומדים ראשונה במלכות.
שמעתי פעם מהמשפיע הגדול ר' שלום פלדמן שאירע פעם בהתוועדות שחסידים סנטו בחסיד ר' דוד הורודאקער על שאינו מקושר דיו לרבי הקודם והוא עדיין אחוז ברבי הרש"ב. לשמע הדברים זלגו מעיניו של ר' דוד דמעות ואמר: "איך קען נישט לייגן" [=אינני יכול לשקר בנפשי].
דמותו המאירה והענקית של ר' מענדל גידלה אלפים ורבבות וחינכה מאות תמימים להתקשרות אמיתית. מחד היה האדם המפוקח ביותר ולא כל דבר היה אצלו כמובן מאליו ודוקא על רקע זה בלטה התבטלותו לרבי ביותר כאשר ביטל כל כוחות נפשו החל ממוחו וליבו ועד למעשה שבמעשה אל מול כל הוראה וציווי של הרבי.
![](https://col.org.il/website_files/img/col/news/add_comment.png)
הוסף תגובה
0 תגובות